Podej mi ruku!
Podej mi ruku.
- Myslela jsem, že už tě nic nebolí. - To je ten hrozný korzet. Skrtí mě.
Není elastický? Jak nemoderní.
Znas policejní doktory. Nemají pro modu porozumění.
Zítra ale k tomu dojde.
K cemu?
Korzet půjde pryc.
Zítra se už budu moci poskrabat.
Tenhle kram vyhodím z okna. Budu zas volný.
Midge, nosí podle tebe hodně mužů korzet?
- Víc než si myslís. - Važně?
To vís z osobní zkusenosti nebo...
Prosím tě.
- Co bude pozítrí? - Jak to myslís?
Co budes dělat, až odejdes od policie?
- To zní jako výcitka. - Ne, jde o tvůj život.
Ty ses jako slibný mladý pravník rozhodl,
že se jednou stanes policejním séfem.
- Musel jsem odejít. - Proc?
Kvůli tomu strachu z výsek, té akrofobii.
V noci se budím a vidím, jak ten policista...
pada ze strechy a ja k němu natahuji ruku...
- To nebyla tvoje vina. - To mi ríka každý.
- Johnny, lékari ti vysvětlili... - Ja vím, ja vím.
Mam akrofobii, ktera mi působí zavratě.
To jsem zjistil ve spravnou chvíli.
Mas ji a už se jí nezbavís. A není to nicí vina. Tak proc jsi odesel?
To mam sedět celý den za stolem, prikovaný k židli?
- Tam je tvoje místo. - A co moje akrofobie?
Predstav si, jak sedím u psacího stolu.
Spadne mi tužka na zem...
a ja se sehnu, abych ji sebral, a bum, akrofobie se mi vratí.
Co si pocnes?
Nějakou dobu budu bez prace.
Nezapomeň, že jsem, jak se ríka, financně nezavislý.
Poměrně nezavislý.
Proc na cas neodjedes?
Abych zapomněl? Midge, nesnaž se být tak materska.
Nehrozí nebezpecí, že se zblazním.
- Měl jsi tenhle týden zavratě? - Mam ji pravě teď.
Midge, ta hudba. Nemyslís, že je trochu...
Co je tohle?
Podprsenka.
Už jsi o nich snad slysel. Jsi už velký chlapec.
Takovou jsem jestě neviděl.
Zbrusu nový typ. Specialně vyztužený.
Bez ramínek, bez zadního zapínaní, ale funguje jako normalní podprsenka.
Je založena na principu konzolového nosníku.
Opravdu?
Navrhl ji tu jeden letecký inženýr.
Prisel na to po praci.
Zvlastní konícek.
To je ale kutil.
Co tvůj milostný život, Midge?
Tomu ríkam logicka navaznost.
Tak co?
Normalní.
To se nikdy nevdas?
Vís, že pro mě existuje jediný muž, Johnny.
Myslís mě. Kdysi jsme byli zasnoubeni, že?
- Celé tri týdny. - Zlaté casy studií.
To zasnoubení jsi ale zrusila ty, pamatujes?
Jsem stale volný. Volný Ferguson.
Midge, pamatujes si z univerzity jistého Gavina Elstera?
- Gavina Elstera? - Ano, je to zvlastní jméno.
Měla bych? Ne, nepamatuji.
Dnes mi volal. Během valky jsem o něm neměl zpravy.
Prý odjel na východní pobreží. Zrejmě se vratil.
- Císlo je z Misijní ctvrti. - Ze ctvrti tulaků, že?
Není to vylouceno.
Nejspís žije jako tulak a chce tě pumpnout o frťana.
Jsem taky tulak. Koupím mu par frťanů a vypovím mu svoje problémy.
Dnes vecer ale ne. Co kdybychom si zasli na pivo?
Promiň, ale mam praci.
Tak asi půjdu domů.
Jak jsi to myslela, že se jí nezbavím?
Ceho?
Akrofobie.
Ptala jsem se doktora.
Řekl, že by to napravil jen dalsí podobný sok, ale asi ne.
Nebudes se prece vrhat znova ze strechy, abys to zjistil?
- Myslím, že na to vyzraji. - Jak?
Mam na to teorii.
Když si budu na výsky pomalinku zvykat,
jen pomalu, postupně, vís?
Ukažu ti, jak to myslím. Tak.
Ukažu ti to.
- Zacneme s tímhle. - S tím?
A s cím mam zacít, s mostem Golden Gate?
Dívej se.
Tak.
A dívam se nahoru, dívam se dolů.
- To nemyslís važně. Pockej. - Nic to není.
- Tak. - Výborně.
Postav ji tamhle.
Tak, to je první krok.
Teď druhý krok.
To bude druhý krok.
Tak a je to.
Vidís? Dívam se nahoru, dolů, nahoru...
Hned půjdu a koupím si vysoký žebrík.
- Hezky pomalu. - Tak a je to.
Je to snadné.
Je to hracka. Dívam se nahoru a dolů.
Dívam se nahoru a dolů.
Jak ses dostal k loďarství, Gavine?
Priženil jsem se k němu.
Velice zajímava branže.
Mně se zda zcela uprímně nudna.
Nemusís to dělat, aby ses uživil.
Ne, ale mam jistou zodpovědnost.
Manželka už nema príbuzné.
Někdo si musí vzít na starost její zajmy.
Spolecník jejího otce rídí nase loděnice na východě. V Baltimoru.
Tak jsem se rozhodl, že se sem vratím.
- Vždycky jsem to tu měl rad. - Kdy jsi se vratil?
Pred necelým rokem.
Líbí se ti tu?
San Francisko se změnilo.
To, co se mi tu nejvíc líbilo, rychle mizí.
Jako tohle.
Tenkrat jsem měl chtít bydlet tady.
Pestrost, vzruch, potencial.
Svoboda.
Neměl by sis sednout?
Ne, to je v poradku.
Cetl jsem v novinach, že jsi odesel od policie. Je mi to líto.
- Jde o trvalou tělesnou neschopnost? - Ne, ne.
Znamena to jen, že nemohu jít po príkrých schodech nebo být ve výsce,
jako treba v baru na strese hotelu.
V tomhle městě je ale spousta barů na úrovni ulice.
Das si něco k pití?
Ne, nedam.
Je na mě trochu brzo.
Tím jsme si asi rekli vsechno, ne?
Nejsem ženatý a s bývalými spolužaky se moc nestýkam.
Jsem detektiv ve výslužbě a ty dělas v loďarství.
Cos mi chtěl ríci, Gavine?
Vím, že už nejsi u policie, Scottie, ale chtěl jsem tě požadat,
jestli by ses kvůli mně nevratil ke své praci.
Chci, abys sledoval mou ženu.
Ne, to není to, co si myslís. Jsme spolu sťastní.
- Tak proc... - Bojím se, aby jí někdo neublížil.
- Kdo? - Někdo mrtvý.
Věrís, že někdo z minula,
někdo mrtvý, se může zmocnit živé bytosti?
Ne.
Co ty na to, kdybych ti rekl, že se to stalo mé ženě?
Řekl bych, abys ji vzal k psychiatrovi nebo k psychologovi,
nebo neurologovi nebo... Nebo prostě k obvodnímu doktorovi.
A nechal bych se taky vysetrit.
Tak to mi nepomůžes. Promiň, že jsem tě obtěžoval.
Děkuju, že jsi prisel.
To nic.
Nechtěl jsem být tak príkrý.
Ne, ja vím, že to zní idiotsky.
A ty jsi porad ten palicak Scottie, že?
Jako vždycky. Myslís, že si to vymýslím?
Ne.
Nevymýslím. Ani bych to neuměl.
O něcem se mnou mluví.
Pak najednou zmlkne.
Oci se jí zamlží a nevidí.
Je někde jinde, pryc, je někdo úplně jiný.
Volam na ni, a ona mě vůbec neslysí.
Pak dlouze vzdychne a vzpamatuje se.
Ma zase jasné oci. Ani neví, že se vzdalila.
Neví ani, kde byla a kdy.
Jak casto se to stava?
Poslední dobou cím dal castěji.
A toula se. Bůhvíkde.
Jednou jsem ji sledoval,
díval se, jak vysla z domu, jako by to nebyla ona.
Sla dokonce jiným krokem.
Nastoupila do auta,
jela pět mil do parku Golden Gate.
Seděla u jezera,
dívala se pres vodu na sloupy na protějsím brehu.
Portaly minula se jim ríka.
Dlouho tam seděla bez hnutí.
Musel jsem se vratit do kancelare.
Ten vecer jsem se jí zeptal, co celý den dělala.
Řekla, že jela do parku Golden Gate,
seděla u jezera a dost.
No a?
Na tachometru měla najeto 150 km.
Kam jela?
Potrebuji vědět, kam jezdí a co děla,
než se obratím na doktory.
- Ptal ses na to doktorů? - Ano, ale opatrně.
Chci vědět víc, než ji svěrím do lékarské péce.
Dam ti adresu detektivní kancelare, aby ji sledovali.
- Je na ně spolehnutí. - Chci tebe.
Tohle není můj obor.
Ja potrebuji prítele, někoho, komu mohu věrit.
Jsem z toho vyděsený.
Ja mam být ve výslužbě. Nechci se do téhle zpropadené věci míchat.
Podívej, dnes vecer jdeme do opery na premiéru.
Pred tím jdeme do restaurace k Erniemu. Tam ji můžes vidět.
K Erniemu.
CARLOTTA VALDESOVA 3. prosince 1831 - 5. brezna 1857
Můžete mi něco ríci? Tamta dama.
Kdo je ta žena na obraze?
To je Carlotta. Najdete ji v katalogu. Carlottin portrét.
- Mohu si to nechat? - Ano.
Ano?
Prejete si?
- Ano. Vy jste reditelka? - Ano.
Řekla byste mi, kdo je v tom pokoji v druhém patre...
na tomto rohu?
Obavam se, že informace toho druhu nepodavame.
Nasi zakazníci mají pravo na soukromí.
A jistě je to protizakonné.
Myslím si, že by to nikomu z nich nevadilo, ale...
Něco provedla?
Prosím odpovězte mi.
- Nemohu věrit tomu, že ta mila... - Jak se jmenuje?
- Slecna Valdésova. Je Spanělka. - Carlotta Valdésova?
Ano, spravně.
Hezké jméno, že? Cizí, ale hezké.
Jak dlouho sem chodí?
Budou to dva týdny. Zítra musí zaplatit.
Spí tu někdy?
Ne, jen sem zajde dvakrat trikrat týdně.
Ja se hostů neptam, pokud se slusně chovají.
Až prijde dolů, neríkejte jí, že jsem tu byl.
Ona tu ale dnes nebyla.
Pred pěti minutami jsem ji viděl vejít.
Ne, dnes tu nebyla. Viděla bych ji.
Nehnula jsem se odsud. Natírala jsem listy fíkusu olejem.
Tamhle.
Vidíte? Ma tam klíc.
- Nesla byste se nahoru podívat? - Do jejího pokoje?
- Ano. - Jistě, když si to prejete.
- Ale zda se mi to hloupé. - Děkuji.
Pane detektive?
Chcete se podívat?
- Nema tu už auto. - Jaké auto?
Znas nějakého odborníka na dějiny San Franciska?
Takové privítaní se ženam líbí.
Zadné: "Ahoj, tobě to dnes slusí."
Rovnou: "Znas nějakého odborníka..."
- Chces sklenicku? - Ne, děkuji.
Tak koho znas? Ty znas vsechny.
Profesor Saunders na univerzitě v Berkeley.
Ne, nemyslím ten druh dějin.
Myslím dějiny v malém, neznamé lidi.
Ty myslís staré zlaté casy starého zlatého San Franciska.
Barvité historky o tom, kdo koho zastrelil na Embarkaderu...
- v srpnu 1879. - Ano, presně to.
- Pop Leibel. - Kdo?
Pop Leibel. Majitel knihkupectví Argosy.
Co chces vědět?
Chci vědět, kdo koho zastrelil na Embarkaderu v srpnu 1879.
Pockej. Ty už nedělas detektiva. O co jde?
- Ty ho znas dobre? - Koho?
- Popa Leibela. - Jistě.
Tak mě s ním seznam.
- Vezmi si klobouk. - Nepotrebuji ho.
Johnny, o co jde?
Pockej.
KNIHKUPECTVÍ ARGOSY
Ano, pamatuji se.
Carlotta.
Krasna Carlotta.
Smutna Carlotta.
Co ma spolecného starý dům na rohu ulic Eddy a Gough...
s Carlottou Valdésovou?
Patril jí. Byl pro ni postaven.
- Kým? - Byl to...
Ne, jméno už si nepamatuji.
Byl bohatý a vlivný.
- Cigaretu? - Ne, děkuji.
- Cigaretu, slecno? - Ne, díky.
Není to neobvyklý príběh.
Prisla sem na jih města odněkud z venku.
Někdo ríka, že z nějakého misijního městecka.
Mlada, ano. Mladicka.
Zpívala a tancila v kabaretu, kde ji objevil ten muž,
vzal si ji k sobě...
a postavil jí ten velký dům v zapadní ctvrti.
A...
bylo tam i dítě.
Ano, dítě.
Nevím presně, kolik casu uplynulo,
nebo jak byli sťastní,
ale on ji pak vyhodil.
Neměl žadné dalsí děti. Jeho žena neměla děti.
Tak si nechal dítě a ji vyhodil.
Tenkrat to muži mohli dělat.
Měli takovou moc a volnost.
A stala se z ní smutna Carlotta.
Byla sama ve velikém domě,
chodila sama po ulicích,
oblecení pak měla staré, zaplatované a spinavé.
A blazniva Carlotta.
Zastavovala lidi na ulici a ptala se:
"Kde je moje dítě?
"Viděli jste moje dítě?"
- Chudinka. - A umrela.
- Umrela. - Jak?
Vlastní rukou.
Je mnoho takových historek.
- Mockrat vam děkuji. - Nemate zac.
- Jsem vam zavazan. Sbohem. - Sbohem.
Pockej! Na shledanou, Pope. Děkujeme moc.
- Teď mi zaplatís. - Za co?
- Ze jsem tě sem dovedla. S pravdou ven. - Nemam co ríci.
- Nebo ti zas nandam ten korzet. - Pojď. Odvezu tě domů.
A jsme tu.
- Nerekl jsi mi vsechno. - Řekl jsem ti toho dost.
- Kdo je to a kdo je jeho žena? - Vystup. Mam praci.
Ja vím. Ten, co ti volal. Tvůj bývalý spolužak, Elster.
Vystup už, prosím.
Zda se, že se krasna a blazniva Carlotta vratila z mrtvých...
a zmocnila se Elsterovy ženy.
Johnny, to nemyslís važně.
Neríkam ti, co si myslím ja. Říkam ti, co si myslí on.
- Co si myslís ty? - Ja...
- Je hezka? - Carlotta?
Ne, Elsterova žena.
Ano. Asi by se ti zdala...
Asi se půjdu podívat na ten portrét. Ahoj.
- Midge... - Ahoj!
Dobra prace, Scottie. Jsi važně dobrý detektiv.
- To je Carlotta Valdésova. - Ano.
Něco jsi mi zatajil.
- Nevěděl jsem, kam tě dovede. - Ale o tomhle jsi věděl.
Vsiml sis, jak se cese? A jestě něco.
Moje žena, Madeleine, ma par sperků, které patrily Carlottě.
Zdědila je.
Nikdy je nenosila, že byly staromodní.
Až doteďka.
Když je sama, vytahne je a prohlíží si je,
opatrně a zvědavě si je nasazuje...
a díva se na sebe do zrcadla...
a pak odejde do toho druhého světa a je zase někým jiným.
Carlotta Valdésova byla babickou tvé ženy?
Prababickou.
To dítě, které jí odebrali,
a kvůli kterému si Carlotta vzala život, byla Madeleinina babicka.
A hotel McKittrick je starý Carlottin dům.
Tím, myslím, je to jasné.
Každý na jejím místě by mohl být posedlý vlastní minulostí.
Ona nikdy o Carlottě Valdésové neslysela.
O tom hrobě v Misii Dolores nic neví?
Ani o tom starém domě v ulici Eddy?
O tom portrétu v muzeu...
- Nic. - Když na ta místa chodí...
Prestava být mojí ženou.
Jak ty vís vsechno tohle, co ona neví?
Její matka mi to rekla, než umrela.
Zbytek jsem si zjistil sam.
- Proc to nerekla své dceri? - Měla strach.
Její babicka se zblaznila a vzala si život.
Madeleine ma její krev.
Na to se musím napít.
Madeleine.
Ano?
Ne, to nic.
Zavolam ti.
Ano.
Jste v poradku?
Budete se chtít obléci.
Pojďte se ohrat k ohni.
Co tu dělam?
Co se stalo?
Spadla jste do Sanfranciského zalivu.
Snažil jsem se vam vysusit vlasy, jak nejlépe to slo.
Věci mate v kuchyni. Za chvilku budou suché.
Pojďte sem k ohni.
Prinesu vam polstarky.
Prosím.
Date si kavu?
Napijte se trochu. Nebo radsi sklenicku?
Ja spadla do zalivu a vy jste mě vylovil?
Ano.
- Děkuji vam. - Vy si nevzpomínate?
Ne, ja...
Nevzpomínate si, kde jste byla?
Samozrejmě si vzpomínam.
Ale asi se mi zatocila hlava a omdlela jsem.
Kde jste byla?
U Staré pevnosti. U Presidia.
Jistěže si vzpomínam. Chodím tam casto.
Proc? Proc tam chodíte?
Protože se mi tam líbí. Je tam krasně.
Zvlastě pri zapadu slunce.
Děkuju, že jste zatopil.
Kde jste byla predtím?
- Kdy? - Dnes odpoledne.
Potulovala jsem se.
Ja vím, ale kde? Kde jste byla těsně predtím?
Ve městě, nakupovat.
Napijte se trochu kavy.
Jestě snad bude tepla.
Kladete velice prímé otazky.
Promiňte, nechtěl jsem být hrubý.
Nejste hrubý. Jste jen prímý.
A co jste dělal vy u Staré pevnosti?
Jen jsem se toulal.
- Vy se také rad toulate? - Ano.
A kde jste byl těsně predtím?
Byl jsem v muzeu, v obrazarně.
To je hezké místo, že?
Nikdy jsem vevnitr nebyla, ale líbí se mi, když ho vídam z auta.
Měla jsem stěstí, že jste se tam potuloval.
Děkuji vam.
Způsobila jsem vam nepríjemnosti.
Ne, kdepak.
Když jste...
Měla jsem ve vlasech sponky.
Sponky, ano. Prinesu vam je.
A mou tasticku, prosím.
- Tady je to. - Děkuji.
Neměl jste mě sem vozit.
Nevěděl jsem, kde bydlíte.
Mohl jste se mi podívat do auta. Ale vy nevíte, jaké mam auto, že ne?
Vím, jaké auto mate. Je tu pred domem.
Ale myslel jsem si, že v tom stavu nebudete chtít domů.
Ne, to mate pravdu.
Jsem rada, že jste mě neodvezl domů. Nebyla bych vas poznala.
Děkuji vam. Ale ja vas neznam a vy neznate mě.
- Jmenuji se Madeleine Elsterova. - Ja jsem John Ferguson.
Hezké jméno, takové důrazné. Říkají vam Johne nebo Jacku?
Větsinou Johne.
Starí pratelé mi ríkají Johne. Znamí mi ríkají Scottie.
Budu vam ríkat pane Fergusone.
Proboha, to bych nerad.
Po dnesku byste mi měla ríkat Scottie.
Možna i Johne.
Víc se mi líbí John.
Tak, to by bylo. A co dělas, Johne?
Potuluji se.
To je dobré zaměstnaní. Bydlís tu sam?
- Není dobré být sam. - Někdo to ma radsi.
Ne, to není dobré.
Vís, ja jsem vdana.
Řekni mi, stalo se ti to už někdy?
Co?
Ze jsi spadla do zalivu.
Ne, to se mi nikdy nestalo.
Jako mala jsem parkrat spadla do jezera z loďky.
Jednou jsem spadla do reky, když jsem preskakovala kameny.
Ale do Sanfranciského zalivu jsem nikdy nespadla.
Ty ano?
Ne, pro mě to bylo také poprvé.
Prinesu ti jestě kavu.
- Halo? - Co se stalo? Jestě není doma.
Nic jí není. Je jestě tady. Brzy ji privezu.
- Co se stalo? - Spadla do zalivu.
- Halo? - Je jí něco?
Ne, je v poradku. Neboj se.
Ale neví o tom. Rozumís?
Neví, co se stalo.
Scottie, Madeleine je 26 let.
Carlotta Valdésova spachala sebevraždu ve 26 letech.
Pockej, Gavine.
No prosím, Johnny. Byl to duch?
Pobavil ses?
Ten dopis je pro mě?
- Ano, dobrý den. - Dobrý den.
Měl jsem o tebe vcera strach. Neměla jsi mi utéct.
Pripadala jsem si najednou tak hloupě.
Chtěl jsem tě odvézt domů. Jsi v poradku?
Ano, jsem. Zadné nasledky.
Teď si vzpomínam, že ta voda byla studena.
- To ano. - Co jsem to jen provedla.
Byl jsi tak hodný.
Je to veliké poděkovaní a omluva.
- Nemas se zac omlouvat. - Ale mam.
Muselo to pro tebe být tak nepríjemné.
Ne, vůbec ne. Rad jsem...
si s tebou popovídal.
Ja také.
Vezmu si ten dopis.
- Das si salek kavy? - Ne, děkuji.
Nemohla jsem ho poslat. Neznam tvou adresu, ale místo si pamatuji.
Věž Coit. Dovedla mě až k tobě.
To je poprvé, kdy mam radost z Věže Coit.
- I ja doufam, že ano. - Ze co?
- Ze se jestě setkame. - Už jsme se setkali.
Na shledanou.
Kam jedes?
Nevím.
- Nakupovat? - Ne.
Někam konkrétně?
Jen se chci potulovat.
Presně to chci i ja.
Jistě. Zapomněla jsem. Je to tvé zaměstnaní, že?
Nezda se ti, že je zbytecné, abychom se...
Toulali každý zvlasť?
Toulat se může jen jeden.
Dva lidé vždy někam jdou.
To nemusí být vždycky pravda.
- Nezavrel sis dvere. - Hned jsem tu.
Jak jsou staré?
Tak 2000 let i víc.
- Nejstarsí žijící organismy. - Ano.
- Byla jsi tu někdy predtím? - Ne.
Na co myslís?
Na vsechny lidi, kterí se narodili a umreli,
zatímco ty stromy žily dal.
Jmenují se Sequoia sempervirens. "Stale zelený, stale živý."
- Nelíbí se mi. - Proc ne?
Protože vím, že musím umrít.
Tady je průrez jednoho z nejstarsích stromů, který tu porazili.
BÍLÝ KRUH ZNACÍ SÍŘKU STROMU
DATA NASLEDUJÍCÍCH UDALOSTÍ
1215 PODEPSANA MAGNA CHARTA
1066 BITVA U HASTINGSU
909 PO KRISTU
1492 OBJEVENÍ AMERIKY
1776 DEKLARACE NEZAVISLOSTI
1930 STROM PORAZEN
Tady někde jsem se narodila...
a tamhle jsem zemrela.
Pro tebe to byla jen chvilka.
Ani sis toho nevsiml.
Madeleine, kde jsi?
- Jsem tu s tebou. - Kde?
- Ty vysoké stromy... - Byla jsi tu někdy predtím?
- Ano. - Kdy?
Kdy jsi se narodila?
- To je davno. - Kde?
Kdy? Řekni mi to.
- Řekni mi to. - Ne!
- Kam odchazís? Proc? - To ti nemohu ríci.
Když jsi skocila do zalivu, nevěděla jsi, kde jsi.
- Neskocila. Řekl jsi, že jsem spadla. - Proc jsi tam skocila?
- To ti nemohu ríci. - Co ti napovědělo, abys tam skocila?
- Prosím. - Co?
Prosím tě, neptej se.
Odvez mě odsud.
Mam tě vzít domů?
Někam, kde je světlo.
Slib mi, že se už nebudes ptat. Prosím.
Proc jsi za mnou utíkal?
Jsem teď za tebe zodpovědný.
Cíňané ríkají, že jak jednou někomu zachranís život,
jsi za něho stale zodpovědný, tak teď je to ma povinnost.
Musím to vědět.
Sama toho vím malo.
Jako kdybych sla dlouho chodbou,
ve které kdysi byla zrcadla, a jsou tam stale jejich strepy...
a když dojdu na konec té chodby,
je tam jen tma.
A ja vím, že jak do ní vejdu,
umru.
Nikdy jsem na konec nedosla. Dosud jsem se vždy vratila.
- Kromě jednoho prípadu. - Vcera?
A tys to nevěděla, dokud ses u mě neprobrala.
Nevěděla jsi, kde jsi.
Ale pamatujes si zablesky, strepy zrcadla.
- Matně. - Co si pamatujes?
Jednu místnost,
kde sedím sama.
- Stale sama. - Co jestě?
- Hrob. - Kde?
Nevím. Je otevrený...
a ja stojím u nahrobního kamene a dívam se dovnitr.
- Je to můj hrob. - Jak to vís?
- Vím to. - Je na tom kameni jméno?
Ne.
Je nový, cistý a ceka.
Co dal?
Potom, myslím, sen.
Je tam věž a zvon a dole je zahrada.
Vypada to jako ve Spanělsku,
jako spanělska vesnice.
A potom to najednou zmizí.
A portrét?
- Vidís nějaký portrét? - Ne.
Kdybych k tomu jen nasel klíc, zacatek,
a dal to dohromady...
A vysvětlil to a tím to zažehnal?
Tohle se da totiž vysvětlit.
Vysvětlilo by se to tím, že jsem blazen, ne?
Nejsem blazen! Nejsem blazen! Nechci umrít.
Mam uvnitr sebe někoho, kdo ríka, že musím umrít.
Scottie, nedopusť to.
Jsem tu s tebou.
Mam takový strach.
Neopoustěj mě.
- Zůstaň se mnou. - Naporad.
- Ahoj, Johnny. - Ahoj.
- Dostal jsi můj vzkaz? - Jistě.
Pripravím ti pití.
Odkdy podsunujes vzkazy mužům pod dvere?
Od té doby, co neberou telefon.
Na clověka, který nema co dělat, jsi pilný jako vcelicka.
Kam porad chodís?
Jen se potuluji.
- Kde? - Tady kolem.
Proc jsi mě tak naléhavě potrebovala vidět?
Na mém vzkazu stalo: "Kde jsi?"
To se mi nezda tak naléhavé.
Vycítil jsem v tom jistý podton.
Myslela jsem jen, že když ti dam něco k pití a k veceri,
že mi budes vděcný a vezmes mě do kina.
Tak dobre. O cem si budeme pri veceri povídat?
O vsem možném.
O tom, co dělam?
Budes-li chtít.
Nebudeme mluvit o nicem, o cem mluvit nechces.
Samozrejmě.
Co dělas?
Potuluji se.
A co ty? Děkuji ti.
Ja jsem se měla skvěle.
- Vratila jsem se k první lasce: Malovaní. - Výborně.
Vždycky jsem ríkal, že s tím pradlem plýtvas casem.
Tím si vydělavam. Ale tohle mě važně baví.
Co je to? Zatisí?
Ne, ani ne.
Chces ho vidět?
Mohla bych ti ho dat.
To není legrace, Midge.
Myslela jsem jen...
To kino nechame na jindy.
Marjorie Woodova, ty huso!
Ty idiote!
Pitomce!
Madeleine! Co se stalo?
Měla jsem ti zavolat, ale chtěla jsem tě vidět, být s tebou.
- Proc? Co se stalo? - Zdal se mi ten sen.
- Zdal se mi znova. - To nic není.
To nic. Prinesu ti trochu brandy.
Vypij to.
Jako lék.
Tak.
Byl to sen. Teď jsi vzhůru. Nic to není.
Řeknes mi o něm?
Byla to zas ta spanělska vesnice s věží a se zvonem.
Poprvé jsem to viděla tak jasně.
Povídej.
Bylo tam naměstí s travníkem...
a starý nabílený spanělský kostel s klasterem.
Na druhé straně naměstí stal velký sedý drevěný dům...
s verandou a balkonem nad zahradkou.
Vedle byla koňska staj s kocary.
Pokracuj.
Na konci travníku byl bílý kamenný dům...
s krasným stromem na rohu.
A starobylý drevěný hotel?
A hostinec? Tmavý, s nízkým stropem a s petrolejkami?
- Ano. - To vsechno existuje.
To není sen.
Tys tam byla. Vidělas to.
Ne, nebyla.
Sto sedesat km jižně od San Franciska je stara spanělska misie.
Jmenuje se San Juan Bautista a byla zachovana...
jako muzeum presně, jak byla pred 100 lety.
Snaž se vzpomenout si, milacku.
- Už jsi tam byla. Vidělas to. - Nikdy jsem tam nebyla.
- Co je to? Nikdy jsem tam nebyla. - Vzpomeň si.
Co tě v tom snu vyděsilo?
Stala jsem sama na tom travníku a něco jsem hledala...
a potom jsem sla směrem ke kostelu,
ale obklopila mě tma a byla jsem tam sama,
tma mě vtahovala a ja se ze vsech sil snažila vzbudit se.
To nic není.
Teď mam na cem pracovat.
Odpoledne tě vezmu do té misie.
Až tam budes, vzpomenes si, kdy jsi ji viděla.
Tím tvůj sen skoncí. Už se nevratí, to ti slibuji.
Jsi v poradku?
- Pojď, odvezu tě domů. - Ne. Nic mi není.
Vrať se kolem poledne.
MISIE - SAN JUAN BAUTISTA
KONSKA STAJ
Madeleine, kde jsi?
- Jsem tu s tebou. - A vsechno je skutecné!
Není to jen jak to bylo pred 100 lety,
nebo pred rokem ci pred půl rokem, nebo kdy jsi to tu viděla.
Teď vzpomínej na to, kdys tu byla.
Tenkrat tu nebylo tolik kocarů.
Ve staji byly koně,
jeden hnědak, dva cerní a jeden bílý.
Hrali jsme si tu nejraději,
ale měli jsme to zakazano.
Sestra Teresa nam pokaždé vyhubovala.
Podívej, tady je ten bílý kůň.
Bez postrcení ho nebylo možné dostat do staje ani z ní.
Vidís? Na vsechno existuje odpověď.
Madeleine, snaž se.
Kvůli mně.
- Miluji tě, Madeleine. - Ja tě také miluji.
- Je ale moc pozdě. - Ne, jsme spolu.
Ne, je moc pozdě. Musím něco udělat.
Ne, nic nemusís udělat.
Nic nemusís udělat.
Nikdo tě neposedl. Se mnou jsi v bezpecí.
Ne, je moc pozdě.
To není fér. Je moc pozdě. Takhle se to nemělo stat.
Muselo se to stat. Milujeme se. To je nejdůležitějsí.
- Nech mě, prosím tě! - Poslouchej!
- Věrís, že tě miluji? - Ano.
A jestli mě ztratís, budes vědět,
že jsem tě milovala a chtěla tě milovat dal.
Ja tě neztratím.
- Nech mě jít samotnou do kostela. - Ale proc?
Pan Elster tusil, že psychický stav jeho ženy není dobrý,
a tak ji dal sledovat panem Fergusonem,
aby se jí nic neprihodilo.
A slyseli jste, že pan Elster byl ochoten...
dat svou ženu do ústavu,
kde by její dusevní zdraví bylo v rukou kvalifikovaných odborníků.
Pan Ferguson se jako bývalý detektiv...
zdal vhodným pro roli stražce a ochrance.
Jak jste poznali, tato volba nebyla sťastna.
Presto si myslím, že manžela vinit nemůžeme.
Svou ženu nesvěril ihned lékarům jen proto,
že potreboval informace ohledně jejího chovaní,
které mu měl dodat pan Ferguson.
Ucinil veskera opatrení na ochranu své ženy.
Nemohl predpokladat, že slabost pana Fergusona,
jeho zavratě,
způsobí, že v kritické chvíli selže.
Pokud jde o pana Fergusona,
slyseli jste svědectví jeho bývalého nadrízeného,
kapitana Hansena ze San Franciska,
o jeho povaze a schopnostech.
Kapitan Hansen ho velice chvalil.
Skutecnost, že už jednou, za podobných okolností,
nechal pan Ferguson spadnout svého kolegu ze strechy,
nazval kapitan Hansen "nesťastnou udalostí".
Musíme samozrejmě pochvalit pana Fergusona za to,
že jednou té ženě zachranil život,
když pri prechodném pominutí smyslů skocila do vody.
Je skoda, že se podruhé nesnažil více,
když věděl o jejích sebevražedných sklonech.
Nasím úkolem ale není soudit nedostatecnou iniciativu pana Fergusona.
Nic neprovedl...
a zakon nemůže soudit to, co nebylo dotaženo do konce.
Na rozsudek nema vliv ani jeho podivné chovaní...
poté, co doslo k padu.
Nezůstal na místě cinu. Odjel.
Tvrdí, že trpěl prechodnou ztratou paměti...
až do doby, kdy se octl ve svém bytě několik hodin nato.
Můžete tomu věrit ci ne.
Nebo si můžete myslet, že poté, co opět dopustil, aby někdo zemrel,
se nemohl smírit se svou slabostí...
a utekl.
To s vasím rozsudkem nesouvisí.
To je jen zaležitost jeho svědomí.
Na zakladě svědectví o dusevním stavu Madeleine Elsterové pred její smrtí,
ze způsobu její smrti a z výsledků pitvy, jež prokazují...
skutecný důvod její smrti,
by pro vas nemělo být obtížné dosahnout rozsudku.
Panové, můžete opustit místnost.
Pockejte, pane Jonesi.
- Už jsme se usnesli. - Děkuji vam.
"Porota shledala, že Madeleine Elsterova byla dusevně chora...
"a spachala sebevraždu."
Tak bude zaznamenan vas rozsudek. Jednaní ukonceno.
- Scottie, jdeme. - Mohu si s ním chvilku promluvit?
Prosím.
Promiň. Bylo to neomalené.
Neměl pravo s tebou tak mluvit.
Je to moje vina. Neměl jsem tě do toho zatahovat.
Ne, nic mi nemusís ríkat.
Odjedu, Scottie, navždy.
Tady nemohu zůstat.
Uzavru tu její obchodní zaležitosti, i svoje...
a odjedu co nejrychleji.
Snad do Evropy.
A nejspís se už nevratím.
Sbohem, Scottie.
Jestli pro tebe mohu pred odjezdem něco udělat...
Oni to nemohou pochopit.
My dva víme, kdo zabil Madeleine.
Pojď, půjdeme odsud.
To je Mozart. Wolfgang Amadeus.
Dlouho jsem si povídala s hudební terapeutkou...
a podle ní je Mozart pro tebe to pravé,
to kostě, které vymete pavuciny.
Tak to rekla.
Je úžasné, že teď mají na vsechno nahravky.
Mají hudbu pro dipsomaniaky, hudbu pro melancholiky...
a hudbu pro hypochondry.
Co by se asi stalo, kdyby někdo popletl chorobopisy.
Prinesla jsem i spoustu dalsích věcí, tak si můžes vybrat.
Vypína se to samo.
Johnny, prosím tě, snaž se.
Snaž se, Johnny.
Nejsi na to sam. Je tu maminka.
Už musím jít?
Prijdu zase, Johnny.
Mam to vypnout?
Ty ani nevís, že tu jsem, že ne?
Ale ja tu jsem.
Mohla bych si promluvit s panem doktorem?
Pane doktore, slecna Woodova.
Jděte prosím dal.
Pane doktore, jak dlouho mu to bude trvat, než se z toho dostane?
Těžko ríci. Nejméně sest měsíců. Možna rok.
Zavisí to i na něm.
- Nechce mluvit. - Ne.
Trpí akutní melancholií...
a komplexem viny.
Viní se z toho, co se stalo té ženě.
Víme toho malo o tom, co se stalo predtím.
Mohu vam ríci jedno: Byl do ní zamilovaný.
To jestě vsechno komplikuje, že?
A pridam dalsí komplikaci: Je do ní stale zamilovaný.
A jestě něco vam reknu:
Podle mě mu Mozart vůbec nepomůže.
- Kde jste vzala to auto? - Prosím?
Koupila jsem ho od pana, co tu bydlel v domě.
Pana Gavina Elstera. Koupila jsem ho, když se stěhoval.
Vy jste ho znal a jeho ženu také!
Chudinka. Neznala jsem ji.
- Je to pravda, že... - Promiňte.
Dobrý vecer.
Dejte mi skotskou se sodou.
- Co si prejete? - Mohu se vas na něco zeptat?
- Proc? Kdo jste? - Jmenuji se John Ferguson.
To ma být průzkum verejného mínění?
- Chci se vas na něco zeptat. - Vy bydlíte tady v hotelu?
Ne. Nahodou jsem vas viděl, jak jste sem vesla...
To jsem si myslela. Chcete mě sbalit.
Takova drzost, sledovat mě do hotelu až do mého pokoje.
- Teď zmizte. - Prosím. Chci s vami jen mluvit.
Za chvilku zacnu jecet.
Neublížím vam. Opravdu. Slibuji.
Prosím vas. Dovolte mi zeptat se vas.
- Na co? - Na vas.
- Proc? - Protože mi někoho pripomínate.
To už jsem také slysela.
Pripomínam vam ženu, do které jste byl...
vasnivě zamilovan, ale ona vas nechala...
kvůli jinému a vy se od té doby trapíte.
Pak jste mě uviděl a něco se ve vas pohnulo.
Nejste daleko od pravdy.
- Tohle nema budoucnost, tak jděte. - Nechte mě prosím vejít.
Můžete nechat otevrené dvere. Chci s vami jen mluvit. Prosím.
Ale varuji vas, umím hodně jecet.
To nebude nutné.
Jako Jack Rozparovac nevypadate. Co chcete vědět?
- Jak se jmenujete. - Judy Bartonova.
- Kdo jste. - Obycejna holka. Pracuji u Magnina.
- Jak to, že bydlíte tady? - Je to bydlistě jako každé jiné.
- Ale dlouho tu nebydlíte? - Ano, tak tri roky.
- Kde jste bydlela predtím? - V Salině, v Kansasu!
Co to znamena? Co chcete?
- Chci jen vědět, kdo jste. - To jsem vam rekla.
Jmenuji se Judy Bartonova. Jsem ze Saliny v Kansasu.
Pracuji u Magnina a bydlím tady.
Proboha, chcete i důkazy?
Tak dobre, můj kansaský ridicský průkaz.
"Judy Bartonova, c. Z296794.
"Maple Avenue 425, Salina, Kansas."
Vidíte tu adresu na tomhle? To je tady ten hotel.
Kalifornský ridicský průkaz vydaný 25. května 1954.
Chcete mi vzít otisky prstů? Stací?
Ať vam to stací nebo ne, můžete jít.
Vzalo vas to hodně, že?
To se jí opravdu podobam?
Ona je mrtva, že?
Promiňte, že jsem na vas kricela.
Ano, to jsem ja s matkou.
A to je můj otec.
Už umrel. Matka se znova vdala, ale její muž se mi nezamlouval,
tak jsem se jela podívat, jak to vypada ve slunné Kalifornii.
Jsem tu už tri roky.
Opravdu.
- Nesla byste se mnou na veceri? - Proc?
- Myslím, že po tomhle vam něco dlužím. - Nedlužíte mi nic.
- Udělate to? Pro mě? - Veceri a co potom?
- Jen veceri. - Protože vam ji pripomínam?
Protože chci s vami jít na veceri.
Už jsem měla schůzky s neznamými muži.
Abych pravdu rekla, už jsem se nechala predtím sbalit.
Dojdu pro auto. Vratím se za půl hodiny.
- Dejte mi cas prevléci se a upravit se. - Hodinu?
Dobre.
Milovaný Scottie,
tak jsi mě nasel.
Toho jsem se obavala a doufala v to...
a přemýslela jsem, co bych řekla a udělala, kdybych tě znovu potkala.
Chtěla jsem tě znovu vidět, jen jednou.
Teď odejdu a ty můžes přestat hledat.
Chci, abys měl klid v dusi. Nemas se z ceho vinit.
To ty jsi byl oběť.
Ja byla nastroj a ty oběť planu Gavina Elstera, jak zavraždit svou ženu.
Vybral si mě, protože jsem jí podobna. Kupoval mi saty, jaké měla ona.
Moc neriskoval, protože ona bydlela na venkově a do města moc nejezdila.
Vybral si tě jako svědka sebevraždy.
Carlottin příběh byl zcasti pravý, zcasti vymyslený,
abys dosvědcil, že Madeleine se chtěla zabít.
Věděl o tvých zavratích. Věděl, že bys nedosel až nahoru na věž.
Naplanoval to moc dobře. Neudělal ani jednu chybu.
Ja ji udělala. Zamilovala jsem se.
To nebylo v planu.
Stale tě miluji a tolik chci, abys mě také miloval.
Mít tak odvahu, zůstala bych tu a lhala...
v naději, že mě budes milovat takovou,
jaka jsem skutecně,
a tak zapomenes na tu druhou a na minulost. Ale...
nevím, mam-li odvahu to zkusit.
Nechte to na mě.
- Prosím. - Děkuji jestě jednou. Dobrou noc.
Mohl bych vas zítra vidět?
- Zítra vecer? Tak... - Ne, zítra rano.
Ale ja musím do prace. Ja pracuji.
- Nechoďte do prace. - Z ceho budu žít? Ze své nafty v Texasu?
Dovolte, abych se o vas postaral, Judy.
Moc vam děkuji, ale ne.
- Ne, Judy, vy to nechapete. - Ale chapu.
Chapu to už od svých 17ti let.
- A dal bude co? - Ne.
Ne? Tak co?
Mohli bychom se...
jen casto vídat...
Proc?
Protože vam ji pripomínam?
To není moc lichotivé.
A nic jiného?
Ne.
To také není moc lichotivé.
Chci jen s vami být co nejcastěji.
Zítra rano bych snad mohla zavolat do obchodu...
a vymyslet si nějakou výmluvu.
Tamta se mi líbí.
- Tahle? - Ano.
- Je moc hezka. - Je krasna.
Tak prosím.
Tohle mame a teď ti koupíme nějaké oblecení.
- Opravdu? - Tamhle u Ransohoffse.
- Jen to nejlepsí. Kolik to je? - Padesat centů.
- Děkuji. - To nemusís.
Ja chci.
- Ne, to není ono. Nic takového. - Ale rekl jste sedý.
Chci jen obycejný sedý kostým.
- Ale mně se líbí. - Ne, to není ten pravý.
Zda se, že pan ví, co chce.
Dobre. Najdeme ho.
- Co dělas? - Snažím se ti koupit kostým.
Mně se ale líbil ten druhý.
- A tenhle je tak krasný. - Ani jeden není ten pravý.
Už asi vím, co mate na mysli. Měli jsme ho pred nějakou dobou.
Uvidíme. Možna jestě ten model mame.
Děkuji.
Ty pro mě hledas ten kostým, co měla na sobě.
- Chces, abych se oblékala jako ona. - Chci jen, aby ti to sluselo.
- Vím, který kostým by ti slusel. - Ne, ja nechci!
Tobě to prece může být jedno. Chci jen vidět...
Nechci žadné oblecení. Chci odejít.
- Udělej to pro mě. - Prosím.
- Ano, to je ono. - Myslela jsem si to.
- Mně se nelíbí. - Vezmeme si ho.
Bude jí dobre?
Budeme ho muset trochu upravit, ale je to velikost damy.
Za chvíli si ho budete moci zkusit.
- Jak dlouho to bude trvat? - Tak...
- Mohli byste ho upravit do vecera? - Pokud je to nezbytné.
Ano, je. Teď se chceme podívat na nějaké vecerní saty,
kratké, cerné, s dlouhými rukavy a s takovým ctvercovým výstrihem.
Vy víte presně, co chcete, pane. Uvidíme, co tu mame.
- To je ono. Mate je v hnědém? - Ano.
Výborně.
Tak, Judy. Vypij to najednou jako lék.
Proc to dělas? K cemu je to dobré?
Nevím.
Možna k nicemu. Nevím.
Proc mě nenechas na pokoji. Chci odejít.
Vís, že můžes odejít.
Ne, ty bys mi to nedovolil.
A ja nechci odejít.
Judy, reknu ti jedno.
Za celý rok jsem nebyl tak sťastný, jako těchto par dní.
Ja vím, protože...
Protože ti ji pripomínam.
A ani ne tak moc.
Ne.
Ne, Judy. Jde i o tebe.
Mas v sobě něco...
- Ani se mě nechces dotknout. - Chci.
Nemohl bys mě mít rad takovou, jaka jsem?
Bylo to tak hezké, když jsme spolu zacali chodit, byla to legrace.
A pak jsi zacal s tím oblecením.
Ja to zpropadené oblecení budu nosit, jestli chces,
jen když mě budes mít rad.
Barva vlasů.
Judy, prosím tě. To ti nemůže vadit.
Když se necham preměnit, bude to stacit?
Když udělam to, co chces,
budes mě milovat?
Ano.
- Ano. - Dobre.
Tak dobre, ja to udělam. Už mi na sobě nezaleží.
Pojď. Sedneme si k ohni.
Obavam se, že to bude trvat několik hodin.
Mlada dama si myslela, že byste rad sel domů. Prijde potom za vami.
Ne. Řekněte jí, že na ni pockam v hotelu.
- Jste si jista tou barvou? - Ano, ta je jednoducha.
- A to ostatní... - Ano, víme, co chcete.
Děkuji.
Tak co?
Mělas je mít scesané dozadu a sepnuté na krku. Řekl jsem jí to.
Řekl jsem ti to.
Zkusily jsme to, ale neslusely mi.
Prosím tě, Judy.
- Kam půjdeme na veceri? - Kam chces.
- K Erniemu? - Ty jsi nějak posedla Erniem.
Je to prece nase místo.
Ahoj, lasko. Líbím se ti?
- A to je vsechno? - Pojď sem.
Ne. Nebo mě pomuchlas.
To jsem pravě chtěl. Pojď sem.
Je moc pozdě. Už jsem se nalícila.
Mam najednou hlad.
- Chces jít raději někam jinam? - Ne. Půjdeme k Erniemu.
Dam si poradně velký biftek.
Pockej. Na zacatek...
Pomůžes mi s tím?
Mam to.
- Jak to funguje? - Nevidís?
- A je to. - Děkuji. Jsem skoro hotova.
Musím si jen najít rtěnku.
Kde je? Pred chvilkou jsem ji měla.
Jestlipak je tady. Tady je.
Tak a jsem hotova.
Nejdrív mě ale pomuchlej.
Scottie, teď jsi můj, že?
Jak by se ti líbilo jet na veceri někam za město?
- Mohli bychom jet na jih. - Dobre. Jak chces.
Jedeme strasně daleko.
Chtěl jsem se projet. Mas veliký hlad?
Ne, to nevadí.
Kam jedes?
Jestě jednu poslední věc...
a zbavím se minulosti.
Scottie, proc jsme sem jeli?
Řekl jsem ti to.
Musím se jestě jednou vratit do minula.
Jestě jednou, naposled.
Proc? Proc tady?
Madeleine tu umrela.
- Ja nechci. Radsi pockam... - Ne, potrebuji tě.
Proc?
Chci, aby ses na chvíli stala Madeleine.
A až bude po vsem, budeme oba volní.
- Bojím se. - Teď ti musím vypravět o Madeleine.
Tady na tom místě.
Stali jsme tu a naposled se políbili.
Řekla: "Jestli mě ztratís, budes vědět, že tě miluji...
"a že jsem tě chtěla milovat dal."
A ja rekl: "Ale ja tě neztratím." Ale ztratil.
Pak se otocila...
a vběhla do kostela.
Když jsem za ní běžel, bylo už pozdě.
Nechci tam jít!
Bylo už pozdě.
Nemohl jsem ji najít, až jsem pak zaslechl kroky na schodech.
Běžela nahoru do věže.
Tudy.
Vidís? Běžela nahoru po schodech...
a proběhla padacími dvermi nahore na věži.
Chtěl jsem běžet za ní, ale nemohl jsem až nahoru.
Chtěl jsem, ale neslo to.
Clověk větsinou nema druhou možnost.
Chci se prestat trapit.
Ty jsi moje druha možnost, Judy.
Odveď mě odsud!
Vypadas presně jako Madeleine. Jdi nahoru po schodech.
- Ne! - Jdi nahoru.
Jdi nahoru, Judy,
a ja půjdu za tebou.
Ja dal nemohl, ale ty jsi pokracovala.
Pamatujes?
Ten nahrdelník, Madeleine. To byla chyba.
Pamatoval jsem si ho.
- Pusť mě! - Ne. Půjdeme nahoru na věž, Madeleine.
To nejde! Ty se bojís!
Uvidíme. To je moje druha možnost.
Prosím!
Tenkrat jsi věděla, že za tebou nemohu.
- Kdo byl tam nahore? Elster s ženou? - Ano.
A zemrela ona. Jeho prava žena, ne ty.
Ty jsi dělala dvojnici, že?
- Byla živa nebo mrtva... - Mrtva! Zlomil jí vaz.
Zlomil jí vaz. Nechtěl riskovat, že?
Když jsi tam doběhla, strcil ji dolů, ale vykrikla jsi ty.
- Proc jsi vykrikla? - Chtěla jsem to zastavit. Běžela jsem...
Zastavit? Proc jsi vykrikla, když jsi mě dosud tak dobre obelstila?
Manželku jsi hrala velice dobre. On tě preměnil, že?
Preměnil tě, jako jsem tě preměnil ja, jenže lépe.
Nejen oblecení a vlasy, ale celý vzhled, způsoby a slova...
a ten úžasný obcasný trans.
A skocila jsi do zalivu, že?
Jsi jistě výborna plavkyně, nebo ne?
- Nebo ne? - Ano!
Tak co udělal? Natrénoval tě? Zkousel tě pak?
Řekl ti, co mas presně dělat, co ríci?
A ty jsi byla schopna žacka, že?
Proc jste si vybrali mě? Proc mě?
Kvůli té nehodě!
A ja jsem byl loutka, že?
Byl jsem svědek na míru.
Dokazal jsem to.
- Dokazal jsem to. - Co chces dělat?
Půjdeme se podívat nahoru na místo cinu.
Pojď, Judy.
Tady se to stalo.
Vy dva jste se skryli tamhle a pockali,
až se vse uklidní, a pak jste se vytratili a odjeli do města, že?
A pak? Byla jsi jeho milenka?
Co se s tebou stalo?
Nechal tě?
S tím vsím manželciným majetkem...
a s tou svobodou a možnostmi, a on tě nechal. Jaka skoda.
Ale věděl, že na něho nemůžes, že nemůžes mluvit.
- Dal ti vůbec něco? - Nějaké peníze.
A nahrdelník. Carlottin nahrdelník.
A v tom jsi udělala chybu.
Neměla by sis nechavat suvenýry z vraždy.
Nemělas být tak sentimentalní.
Tolik jsem tě miloval, Madeleine.
Když jsi mě nasel, neriskovala jsem.
Nemohl jsi mi nic dokazat.
Ale když jsem tě znova uviděla, nemohla jsem utéci. Tolik jsem tě milovala.
Riskovala jsem a poddala se ti,
protože jsem tě milovala a chtěla jsem tě.
Scottie, prosím. Miloval jsi mě.
- Chraň mě. Prosím! - Je prílis pozdě.
Je prílis pozdě. Nemůžeme ji privolat zpatky.
Prosím.
Slysela jsem hlasy.
Bože, slituj se.
Subtitles by Filou ;-)